Список найкращих футболістів сезону в СРСР складався за підсумками футбольного сезону (чемпіонату) в СРСР із 1926 року нерегулярно, а з 1948 року — щорічно (крім 1954 року). З 1930 року список являв собою (за винятком 1938, 1953 й 1967 років) три символічних склади з футболістів (№ 1, № 2 й № 3), розподілених по ігрових позиціях з урахуванням розстановки гравців, прийнятої в ті роки.
У 1988 році вийшов довідник-календар «Зірки радянського футболу, 1918—1987» під авторством ленінградського історика футболу Ю. С. Лукашина. Як у ньому сказано, «ще на початку 60-х років в автора виникла ідея скласти подібні списки 33 найкращих за всі роки радянського футболу, тобто за відсутній період (1918—1932, 1934—1937, 1949, 1952—1955). Аналізувалися оцінки в спортивній пресі того часу, були опитані багато хто з учасників й очевидців подій на футбольних полях — футболісти, тренери, журналісти.» Ці ретроспективні списки й наведені у виданні.
У 1926 році список був опублікований редакцією газети «Червоний спорт» 31 жовтня[1] за результатами опитування 545 читачів напередодні матчів, що передбачалися, збірної СРСР із командами Швеції й Туреччини. Список був складений за прийнятою в той час схемою 1+2+3+5: воротарі — М. Соколов (Л) — 524 голос, а також Савинцев (Л) — 7, Леонов (М) — 4; захисники — Єжов (Л) — 351, Пчеликов (М) — 319, а також В. Лапшин (М) — 189; півзахисники — Батирьов (Л) — 388, Селін (М) — 402, Привалов (Х) — 473, а також П. Філіппов (Л) — 219, Нікішин (М) — 124; нападаючі — П. Григор'єв (Л) — 334, М. Бутусов (Л) — 511, Ісаков (М) — 467, Канунніков (М) — 326, Прокоф'єв (М) — 220, а також Штрауб (О) — 173, Шпаковський (Х) — 202, Холін (М) — 121; див. скорочення1).
Потім редакція журналу «Фізкультура й спорт» за підсумками сезонів 1928 й 1930 років[2] визначила відповідно 44 й 33 найкращих футболістів СРСР. Уперше офіційний список був затверджений (ВРФК при РНК СРСР) за підсумками сезону 1933 року. Надалі список складали виконавчі органи Секції й Федерації футболу СРСР.
У 1938 році за підсумками чемпіонату країни серед команд спортивних товариств і відомств був складений і затверджений Секцією футболу СРСР список «55 найкращих футболістів країни», у нього ввійшли по п'ять представників на кожній позиції. Наступний список найкращих футболістів СРСР був затверджений у 1948 році й складався з 33 гравців, після чого списки «33 найкращих футболістів СРСР» вчасно публікувалися в пресі за підсумками сезонів 1948, 1950, 1956, 1957, 1959—1991 років. Списки 1949, 1951, 1952, 1955, 1958 років були складені тренерською радою, але не затверджувалися президією Секції футболу СРСР[3]. У 1953 році був затверджений, але не опублікований список найсильніших і перспективних гравців СРСР за підсумками сезону 1953 року. У список, що був виявлений Акселем Вартаняном[ru] у Державному архіві Російської Федерації, увійшло тільки 25 футболістів, причому на позиції правого півзахисника значилося 4 гравці[4]. У 1954 році список не складався. У 1967 році список складений по ланках і за абеткою (без нумерації)[5].
У довоєнні списки ввійшли 122 гравці. З 1948 року в 42 списки «33-х найкращих» були включені 494 гравці (на 1386 позицій), що представляли 29 клубів. Найчастіше включалися гравці київського «Динамо» (253 рази) і московського «Спартака» (226). Рекордсменами серед футболістів є Лев Яшин і Олег Блохін — вони 16 і 15 разів входили у список найкращих.
15 футболістів (С. Горлукович, І. Добровольський, А. Кобелєв, С. Колотовкін, Ю. Никифоров, Дм. Попов, А. Пятницкий, Д. Радченко, Р. Рахімов, О. Тетрадзе, С. Фокін, Д. Харін, А. Чернишов, С. Черчесов, В. Шмаров) включалися згодом і в списки 33 найкращих футболістів чемпіонатів Росії.
1Скорочення, що використані вище:
Не враховано 1926, 1928, 1930, 1933, 1938 і 1953 роки
Список гравців, що найбільше число разів входили у списки 33-х найкращих футболістів сезону в СРСР.
Серед найкращих футболістів СРСР, що потрапили в списки
Використовувані скорочення:
Lokasi Pengunjung: 18.189.185.42