Т-54 — радянський середній танк, розроблений наприкінці Другої світової війни, був прийнятий на озброєння ЗС СРСР 1946 року та замінив собою Т-34-85 і Т-44. Розроблений на КБ-520 в евакуації під керівництвом Олександра Морозова.
Цей танк нараховує безліч модифікацій, найвідомішою з яких є танк Т-55, пристосований до бойових дій в умовах застосування ядерної зброї. Західні дослідники часто не розділяють Т-54 і Т-55, називаючи їх спільною назвою Т-54/55, оскільки танки дуже схожі між собою.[2]
Безпосереднім попередником Т-54 був танк Т-44, створений у 1943—1944 роках. На ранніх стадіях процес створення Т-54 був невіддільний від Т-44, оскільки розробка обох танків велася в загальному руслі розвитку радянської бронетанкової техніки тих років, і на перших порах втілений у металі Т-54 був значною мірою модернізованим варіантом Т-44.[джерело?]
Оскільки Т-44 був танком воєнного часу, розрахованим на заміну Т-34-85, то від нього вимагали низьку вартість і можливість виробництва за умови низької кваліфікації робітників. Тому від танка не вимагали надійності та ресурсу: під час війни ресурс двигуна в 100 годин вважався гарним результатом, але після війни вимоги зросли до 500 годин. Таким чином, розроблений для війни, разом з закінченням Другої світової Т-44 одразу застарів. Т-54 отримав потужнішу 100-мм гармату Д-10Т, планетарні механізми повороту замість бортових фрикціонів та позбувся застарілого гребеневого зачеплення тягового колеса, розробленого ще Джоном Крісті в 1920-х. Т-54 став по суті «Т-44 мирного часу» завдяки високій надійності та підвищеним характеристикам.[3]
Танк Т-54/55 є подальшим розвитком танка Т-44, він має таку ж схему компонування. Відділення управління розташоване в передній частині корпусу, бойове відділення — у середній, під баштою, а силове — у задній частині корпусу. Екіпаж танка складається з чотирьох осіб — механіка-водія, що розташовувався у відділенні управління, а також навідника, заряджаючого і командира, які перебували в тримісній башті. Броньовий корпус Т-54/55 — зварний, збирався з катаних плит і листів гомогенної сталі. Броньовий захист танка — протиснарядний, диференційований, виконаний з раціональними кутами нахилу. Башта обтічної форми виготовлялася методом лиття. Нижня частина башти мала товщину майже 200 мм.
Підвіска незалежна, торсіонна. Ходова частина з кожного борту складалася з 5 опорних котків з металевими ободами й гідравлічними амортизаторами. Тягові колеса задні, зачеплення гусениць цівкове.
Основним озброєнням Т-54 була 100 мм танкова гармата Д-10Т. Довжина ствола гармати — 56 калібрів. Ця гармата була розроблена в конструкторському бюро артилерійського заводу № 9 під керівництвом Ф. Ф. Петрова для СУ-100. Бронебійний снаряд цієї 100-мм гармати був здатний пробити вертикальний лист броні товщиною 125 мм на відстані 2000 м. Після Другої світової війни його поліпшені варіанти перебували на озброєнні протягом сорока років після розробки вихідної модифікації. Додатковим озброєнням був спарений 7,62 мм кулемет, розташований праворуч від гармати. Виробництво даного танку тривало навіть після того, як набагато досконаліший Т-62 був прийнятий на озброєння.
У СРСР серійне виробництво було розпочато 1947 року. З грудня 1948 по жовтень 1949 року, через конструктивні хиби, виробництво танків Т-54 на всіх заводах було призупинено. Виробництво Т-54 та його модифікацій здійснювалося до 1959 року. Загалом у СРСР було вироблено 16 775 екземплярів Т-54 та його модифікацій[4]. Крім СРСР, Т-54 та його модифікації вироблялися у:
Загалом було вироблено 20 375 одиниць Т-54 та його модифікацій.
Портал «Військова техніка»
Lokasi Pengunjung: 3.145.11.77