Український правопис 1946 року — перше видання нового українського правопису, з ухваленням якого українська мова одержала усталені норми орфографії й пунктуації. Правопис був чинним без змін до 1960 р.[1]
Роботу над відкладеним проєктом 1939 року відновили під час Другої світової війни. 1942 року український республіканський уряд звернувся до Академії наук УРСР, що на той час перебував в евакуації в Уфі, з пропозицією поновити роботу над удосконаленням українського правопису. Президія АН доручила цю роботу академіку Л. А. Булаховському. Проєкт був підготовлений групою наукових співробітників Інституту мови і літератури, що був створений в Уфі на базі Інституту мовознавства, Інституту української літератури імені Т. Г. Шевченка та ін. вивезених у Башкірію українських установ. 2 жовтня 1942 року основні принципи проєкту були схвалені Академією, а проєкт передали на розгляд уряду. З наказу уряду проєкт було розглянуто ще раз комісією під головуванням заступника голови Ради народних комісарів УРСР М. П. Бажана у складі Л. А. Булаховського, П. Г. Тичини, М. Т. Рильського, Ю. І. Яновського, і з деякими змінами рекомендовано до затвердження. В обговоренні проєкту брали участь І. Кочерга, О. Кундзіч.
У воєнній обстановці в селі Помірки під щойно звільненим Харковом 28 серпня 1943 року проєкт був викладений на нараді в присутності голови Ради народних комісарів М. С. Хрущова, голови Президії Верховної Ради УРСР М. С. Гречухи, секретаря ЦК КП(б)У Д. С. Коротченка, в основному схвалений, а затвердження доручено наркому освіти УРСР П. Г. Тичині. Правопис був схвалений 8 травня 1945 року постановою Ради народних комісарів УРСР. 15 листопада 1946 року Рада міністрів УРСР постановила запровадити новий правопис з 1 грудня 1946 року на всій території України.
З незначними змінами, внесеними редакціями 1960, 1990 та 1993 рр., правопис цей був чинний до 2019 року. До нового правопису випустили правописний додаток[2], а згодом передбачений проєктом орфографічний словник у двох варіантах — для шкільного вжитку[3] та розширений (40 тис. слів) для загального користування[4].
У передмові до правопису викладено провідні настанови, якими керувалися укладачі:
У правописі було встановлено такі чинні тривалий час норми:
Lokasi Pengunjung: 18.119.130.166