Володи́мир Петро́вич Семино́женко (нар. 9 червня 1950, Київ) — український громадський і політичний діяч, науковець у галузі фізики, матеріалознавства та надпровідних матеріалів, доктор фізико-математичних наук (1984), професор (1988), академік НАН України (1992), двічі лауреат Державної премії України в галузі науки і техніки (1992, 2000) та Міжнародної премії в галузі ядерної фізики, лауреат премії ім. В. І. Трефілова НАН України, премії Кабінету міністрів України за розроблення і впровадження інноваційних технологій. Генеральний директор ДНУ «НТК „Інститут монокристалів“ НАН України», голова Північно-східного наукового центру НАН України, народний депутат України 2-го і 3-го скликань. Міністр України у справах науки і технологій (1996—1998 р.), Віцепрем'єр міністр України (1999, 2001—2002, 2010 рр.) Голова Державного агентства з питань науки, інновацій та інформатизації України (29 квітня 2011— 11 червня 2014).
Один зі співзасновників та колишній член Партії регіонів[1] (2000—2004). Голова Української федерації вчених, член Президії Федерації роботодавців України (з 2020 р.)
Предки Семиноженка по лінії матері походять із с. Уланок Суджанського району Курської області Російської Федерації (Північна Слобожанщина), колишня Київська, Харківська губернії), по лінії батька — с. Локня, Сумської області.
Народився 1950-го у Києві в сім'ї військового. 1961-го його родина переїхала до Харкова.
Автор понад 500 наукових праць та винаходів, понад 80 патентів. Автор книжок: «Про головне», «Україна: наука та інноваційний розвиток», «Енергія та життя. Екологія і майбутнє», «Політика часу», «Інноваційна стратегія українських реформ», «Точка зору», «Новий регіоналізм» тощо.
Був одним із засновників і перших керівників Партії регіонів (2001—2003) разом з Петром Порошенком, Миколою Азаровим, Валентином Ландиком та іншими. В 2004 році у зв'язку з незгодою зі змінами в діяльності Партії регіонів вийшов за власним бажанням з її лав. Є керівником політичної партії «Нова політика» (до березня 2020). У 2009 з його ініціативи засновано громадянський рух «Нова Україна».
Член Національної спілки художників України (1992) та Національної спілки фотохудожників України (1995), почесний академік Академії мистецтв України, почесний доктор та професор 34 університетів.
Виступає за активну державну політику у сфері інноваційного розвитку, збільшення державних асигнувань на науку і освіту. На його думку, щоб зменшити залежність від зовнішніх економічних впливів Україна має розробляти власні новітні технології.[7]
У березні 2010 року віцепрем'єр Семиноженко закликав обговорити створення союзу трьох держав — України, Росії та Білорусі, назвавши такий союз «однією зі схем, яка має право на розгляд, так само як і участь України в Євросоюзі». Посилаючись на Інститут соціології Національної академії наук Семиноженко сказав, що більшість українців хотіла б увійти до такого союзу[8][9]. Згодом Семиноженко відмовився від цієї заяви, заявивши, що його неправильно зрозуміли[10].
Був одним з найзапекліших противників впровадження українського дубляжу в кінопрокат України. У 2010 році українські ЗМІ повідомляли що член ПР Володимир Семиноженко, разом з Вадимом Колесніченком, Дмитром Табачником, Олексієм Костусєвим та Іриною Бережною, лобіює інтереси російських дистриб'юторів, що прагнуть повернути російський дубляж в Україні, намагаючись скасувати обов'язковий український дубляж для українського кінопрокату.[11]
Одружений, виховує 3 синів: Дениса, Ігоря та Андрія.
Юрій Карасик (до 1998)Борис Супіханов (1998—1999)Михайло Гладій (з 1999)
Юрій Кравченко
Станіслав Янко (до 1998)Сергій Тулуб (з 1998)
Віктор Суслов (до 1998)Василь Роговий (з 1998)
Олексій Шеберстов (до 1999)Іван Плачков (з 1999)
Геннадій Удовенко (до 1998)Борис Тарасюк (з 1998)
Сергій Осика (до 1999)Андрій Гончарук (з 1999)
Зіновій Кулик
Дмитро Остапенко (до 1999)Юрій Богуцький (з 1999)
Валерій Кальченко (до 1999)Василь Дурдинець (з 1999)
Володимир Семиноженко (до 1998)Станіслав Довгий (з 1998)
Олександр Кузьмук
Михайло Згуровський (до 1999)Валентин Зайчук (з 1999)
Андрій Сердюк (до 1999)Раїса Богатирьова (з 1999)
Юрій Костенко (до 1998)Василь Шевчук (з 1998)
Микола Білоблоцький (до 1998)Іван Сахань (з 1998)
Василь Гуреєв
Валерій Череп (до 1998)Іван Данькевич (1998—1999)Леонід Костюченко (з 1999)
Валентина Довженко
Ігор Мітюков
Сюзанна Станік
Анатолій Толстоухов
Біографії Україна Наука
Lokasi Pengunjung: 3.138.119.136