Естонська мова належить до південної гілки балтійсько-фінської групи фіно-угорських мов уральської мовної сім'ї. Найбільш спорідненими до неї є водська та лівська мови (мову виро часто розглядають як діалект естонської).
Писемність естонської мови заснована на латинській абетці на основі естонського алфавіту. На відміну від низки інших мов, у естонській відсутня категорія граматичного роду.
Чергування ступенів в естонській мові — це граматичний процес, який впливає на шумні приголосні у кінці наголошеного складу слова. За видами чергування приголосні у словах поділяються на дві групи, т. зв. «сильні» та «слабкі» залежно від граматичної форми: одні передбачають слабкий ступінь, інші — сильний. Передбачити, який ступінь буде вимагати форма, неможливо: їх треба лише запам'ятовувати або звіряти за словником. Проте не у всіх словах чергування ступенів є обов'язковим; зокрема у словах з коренем, який складається із трьох або більше складів, так само, як і у словах з односкладовим коренем, воно не потрібне.
Чергування ступенів надає складові додаткової довготи. Якщо склад є довгим, через сильний ступінь він стане наддовгим. Слабкий ступінь залежно від певних факторів може не мати додаткової довготи. У деяких словах чергування ступенів проявляється лише через наявність або відсутність додаткової довготи, у той час як самі приголосні не змінюються.
У цій статті додаткова довгота позначена символом ` перед голосним складу.
Принципи чергування довгих приголосних доволі прості:
Принципи чергування ступенів для поодиноких дзвінких приголосних є більш різноманітними. Слабкий ступінь може взагалі виключити приголосний, що відобразиться на голосних та додасть додаткової довготи.
Також є чотири окремі асимілятивні зразки чергування приголосних:
Якщо приголосний у слабкому ступені випадає, голосні сусідніх складів можуть сполучатися. У такому випадку вони зазнають наступних змін:
Асибіляція — це зміна, яка відбулась у прото-фінській мові, в результаті якої сполучення ti перетворилось на si. Ця зміна більше не є продуктивною або передбачуваною, але її наслідки досі можна спостерігати у певних формах слів, зокрема у випадку, коли s з'являється там, де мав би бути t або d. Окрім цього це явище також спричинює появу нових принципів вищезгаданого чергування ступенів, коли s з'являється у певних формах як сильного, так і слабкого ступеню, наприклад:
Традиційно в естонській виділяють 14 відмінків.[1]
Найчастіше номінатив позначає підмет фінітного дієслова, станівник або іноді також додаток. У складених словах перша частина слова може стояти у номінативі, хоча у таких випадках найчастіше вживається генітив.
Приклади:
Форма номінативу однини є основною (незмінною) формою усіх іменників естонської мови. Форма номінативу множини утворюється через додавання суфіксу -d до форми генітиву однини.
Генітив може позначати додаток, означення приналежності, а також використовуватися з післяйменниками або у якості першої частини складеного слова.
Від форми генітиву однини слова утворюються форми усіх інших відмінків однини, крім номінативу і партитиву; також, як вже зазначалося, від форми генітиву однини утворюється форма номінативу множини.
Форма генітиву множини утворюється через додавання суфіксу -de або -te до форми партитиву однини.
Партитив є типовим відмінком як фінської, так і естонської мов. Здебільшого форма цього відмінка використовується як додаток (певні дієслова вимагають після себе додаток у формі партитиву) та у такому разі позначає процес або дію, що триває. Також іменник у партитиві вживається після прийменників та усіх числівників окрім üks (один): üks raamat (одна книжка) — kaks raamatut (дві книжки).
Форми партитиву однини утворюються різними способами; одним із прикладів цього є додавання закінчення до форми генітиву однини: raamat; raamatu → raamatut (книжка), lennuk; lennuki → lennukit (літак), lind; linnu → lindu → lindu (птах).
Деякі мовознавці розглядають пролатив як або п'ятнадцятий відмінок естонської, або прислівникову форму . Він здебільшого вживається у художній та застарілій літературі, проте може зустрічатися і у звичайних словах та виражати, відношення виражене в українській прийменниками через, по, певним шляхом, аналогічне англійським конструкціям з прийменником by, напр.: meritsi (морем, по морю), meilitsi (по/через електронну пошту), jalgsi (пішки); käsitsi (руками, вручну).[2]
Пролатив в естонській мові утворюється за допомогою закінчення -(i)tsi або -si, що додається до форми номінативу однини. Якщо іменник закінчується на приголосний, додається кореневий голосний, узятий з форми генітиву однини (зазвичай це -i). До слова, що закінчується на приголосний, додається -(t)si, а до слова, що закінчується на голосний, —- tsi. Якщо слово закінчується на подвійний голосний, напр. aa, тоді цей голосний скорочується і отримує суфікс -i- перед закінченням пролативу, напр. maitsi (через/по землі), töitsi (через/по роботі). Форми пролативу множини не існує, оскільки при випадку вживання цього відмінка немає потреби між розрізненням однини та множини.
Окрім пролативу, в естонській виділяють також інструктив, форми якого утворюються подібним чином. Ці два відмінки зазвичай не виділяються серед інших відмінків естонської мови.
Залежно від тлумачення виділяють від 6 до 8 місцевих відмінків із загальної кількості.
За здатністю відмінюватися слова в естонській мові поділяються на змінювані та незмінювані. Змінюваними є номінальні частини мови (іменник, прикметник, числівник, займенник) та дієслова.
Відмінникові закінчення, що додаються до іменників, є наступними:
Зазначені закінчення додаються до кореня слова, який утворюється із:
Форми номінативу, генітиву та партитиву однини неможливо передбачити, їх треба звіряти за словником (оскільки може з'являтися чергування ступенів).
Форма генітиву однини завжди закінчується на голосний. Якщо вона утворюється від кореня, що закінчується на приголосний, до нього додається закінчення -a, -e, -i, -o, або -u. Форма партитиву однини може мати наступні закінчення: -d, -t, -a, -e, -i, -u.
Форма партитиву множини утворюється або від форми генітиву однини, або від форми партитиву однини і може отримувати наступні закінчення (деякі слова мають дві паралельні форми):
Деякі слова мають коротку форму ілативу однини, яка може мати закінчення -de, -he, -hu, -a, -e, -i, -u. Якщо вона отримує закінчення на голосний, то він є таким самим, що і кінцевий голосний форми генітиву однини даного слова, але голосний (якщо він вже є довгим або дифтонгом) чи приголосний, що стоїть перед ним (якщо голосний короткий, а приголосний — короткий або довгий) подовжується до третього ступеня довготи і тим самим стає наддовгим. Якщо форма ілативу закінчується на -sesse, коротка форма матиме закінчення -sse.
Деякі слова також мають короткі форми ілативу, інесиву, елативу, алативу, адесиву, аблативу та транслативу множини. Якщо форма партитиву множини закінчується на -id, тоді коротким коренем множини є ця форма без -d (замість форми генітиву множини з закінченням -de-); якщо ж ця форма закінчується на голосний, тоді вона і є коротким коренем множини; якщо вона закінчується на -sid, то утворити коротку форму множини неможливо.
Слід зауважити, що до іменника додається закінчення -gi після кінцевого дзвінкого приголосного або голосного чи -ki після кінцевого глухого приголосного.
Нові іменники можуть бути утворені від вже існуючих іменників, прикметників та дієслів за допомогою суфіксів -ja (агент, від ma-інфінітиву), -mine (герундій, від ma-інфінітиву), -la, -nna, -tar, -ur, -stik, -ndik, -nik, -ik, -k, -ng, -lane, -line, -kene, -ke, -e, -ndus, -dus, -us, -is, -kond, -nd, -istu, -u.
Зразок відмінювання іменників в естонські мові на прикладі слова auto — автомобіль:
Інколи певні форми іменників (наприклад, kinnisilmi — з заплющеними очима, сліпо) відносять до вищезгаданого відмінка пролатива, якого у мові формально не існує. В естонській мові також нема акузативу (знахідного відмінка); замість нього використовується номінатив, генітив або партитив.
Зазначені вище відмінкові закінчення додаються до кореня прикметника, який утворюється за аналогічними принципами, що й у випадку з іменниками.
Основою вищого та найвищого ступенів порівняння є форма родового відмінка однини прикметника; якщо форма родового відмінку має два склади або перед закінченням -ke(se) стоїть голосний, тоді -ke(se) зникає, а голосний змінюється на -e. Форми генітиву та партитиву власне вищого ступеня порівняння утворюються за допомогою закінчень -a та -at відповідно.
Нові прикметники можна утворити від вже існуючих слів за допомогою суфіксів:
Антоніми утворюються через додавання до прикметника префіксів eba- або mitte-. Eba- вважається єдиним префіксом естонської мови, у той час як mitte- часто може виступати у ролі самостійного слова, тобто конструкція mitte- + прикметник буде скоріше вважатися словосполученням. Водночас із цим для прикметника, утвореного від іменника або дієслова, антонім часто може утворений за допомогою суфіксів -tu або -matu.
Деякі прикметники при відмінюванні також мають коротку форму (keresse ~ kerre).
Прийменники вживаються:
Подані нижче закінчення додаються до кореня дієслова, який утворюється з:
Форми ma- і -da-інфінітива треба звіряти за словником. Форми теперішнього часу та дієприкметники -tud утворюються за допомогою чергування ступенів.
Мa-інфінітив використовується після дієслів руху або дієприкметників і є відмінюваним: -ma (ілатив), -mas (інесив), -mast (елатив), -maks (транслатив), -mata (абесив).
Da-інфінітив вживається після дієслів, що виражають емоції, безособових конструкцій, частки et (щоб) та у якості підмета; також є відмінюваним: -des (інесив).
Словотвірні суфікси для дієслів: -ta- (перехідні дієслова/пасив), -u- / -i- (зворотні дієслова), -el- / -le- (частково перехідні), -ne- (транслатив), -ata- (моментане — дія, що є несподіваною та короткотривалою), -el- / -skle- (фреквентатив — дія, що повторюється), -tse- (тривала дія).
Примітка: дієслово + -gi (після кінцевого дзвінкого приголосного або голосного) / -ki (після кінцевого глухого приголосного), verb + küll (positive), дієслово + mitte (заперечна форма).
Числівники в естонській є змінюваними частинами мови. Вони мають три відмінки:
Після числівника 1 іменник вживається у номінативі однини, після інших — у партитиві однини.
Для інших числівників до форми генітиву додаються закінчення -s, -nda та -ndat відповідно.
До незмінюваних частин мови в естонській належать прислівники, післяйменники, сполучники та частки.
Прислівник в естонській мові виражає час, місце і спосіб дії або надає слову чи виразу смислового відтінку (Loen sinu artikli läbi. — Проглянь свою статтю.).
Зазначені нижче закінчення додаються до кореня прислівника, який утворюється від:
Деякі прислівники є початковими або скороченими формами від колись існуючого інструктивного відмінка.
Післяйменники вживаються:
Звичайний порядок слів в естонській — прямий (підмет — присудок (дієслово) — додаток), сполучники: aga (але), et (що), ja (та), kas (чи), kui (якщо), nagu (як), sest (тому що), või (або). Питання починаються питальним словом (питальним займенником, kas (якщо питання загальне) або ega (якщо питання заперечне)), за яким слідує прямий порядок слів; слід зазначити, що у розмовному мовленні питальні слова часто випускаються, — у такому випадку питання виділяється інтонаційно або через зміну порядку слів на зворотній. Відповідями на питання такого типу є частки jah/jaa (так) і ei (ні). Прикметник стоїть перед іменником, який він характеризує. Прислівник часу передує прислівнику місця.
Втім, оскільки естонська є аглютинативною мовою, порядок слів у ній доволі вільний; відмінний від прямого порядок слів як правило використовується для наголошення певних частин речення або у поетичних текстах, — подібно до аналогічного явища у фінській мові[en]. Наприклад, речення mees tappis karu — чоловік убив ведмедя містить прямий порядок слів. Це речення можна перефразувати за допомогою зворотнього порядку слів — у такому випадку воно буде виглядати як karu tappis mees — ведмедя вбив чоловік, тобто мовець наголошує той факт, що скоїв це саме чоловік, ймовірно, також передбачаючи те, що слухач знає, що ведмедя було вбито. У певних контекстах можливі й інші чотири варіанти порядку слів (tappis mees karu, tappis karu mees, mees karu tappis, karu mees tappis), особливо якщо до них додати більше слів.
Інколи форми дієслова, іменників та прикметників у реченні недостатньо для визначення підмета та додатка, наприклад, mehed tapsid karud (чоловіки вбили ведмедів) або isa tappis karu (батько вбив ведмедя) — у першому реченні це викликано множиною — адже тоді номінатив в естонській мові використовується як для підмета, так і для прямого додатка, а в другому реченні одниною, — форми іменника isa (батько) у номінативі, генітиві і партитиві збігаються; те саме і зі словом karu (ведмідь); на відміну від них слово mees — чоловік має різні форми: ном.одн. mees, ген.одн.. mehe, парт.одн. meest). У подібних реченнях лише за допомогою порядка слів можна визначити підмет та додаток: слухач розуміє, що перший іменник (mehed, isa) є підметом, а другий (karud, karu) — додатком. Також у такому випадку мовець не може поміняти місцями підмет і додаток задля наголошення певного з них (принаймні якщо з контексту не зрозуміло, який саме іменник є підметом).
Lokasi Pengunjung: 18.118.227.16