Батискаф «Трієст» (італ. «Trieste») — науково-дослідний батискаф, на якому 1960 року було здійснене рекордне занурення в Маріанську западину[1][2].
Апарат складається з заповненого бензином корпусу, гондоли та інших інженерних пристосувань. Бензин, що має меншу за воду питому вагу, використовується як поплавець.
Батискаф «Трієст» був сконструйований швейцарським ученим Огюстом Пікаром з урахуванням його попередньої розробки, першого в світі батискафа «FNRS-2». Велику допомогу в будівництві батискафа надав його син Жак Пікар. Свою назву апарат отримав на честь італійського міста Трієст, в якому були виконані основні роботи по його створенню. «Трієст» був спущений на воду в серпні 1953 року і здійснив кілька занурень в Середземному морі з 1953 до 1957 року. Основним пілотом став Жак Пікар, а в перших зануреннях також брав участь його батько Огюст Пікар. В одному із занурень апарат досяг рекордної на той момент глибини 3150 м[3][4].
1958 року «Трієст» був куплений ВМС США, які виявили інтерес до дослідження океанських глибин, але не мали подібних апаратів. Після покупки конструкція батискафа була доопрацьована: на заводі Krupp в місті Ессен (Німеччина) була виготовлена більш міцна гондола. Нова гондола виявилася дещо важчою, тому була збільшена довжина корпусу, щоб вмістити більший обсяг бензину. Основним пілотом і техніком апарату в 1958-1960 роках залишався Жак Піккар, що мав на той час великий досвід занурень.
Lokasi Pengunjung: 18.189.170.123