Орден Святого Рівноапостольного князя Володимира Великого
За вагомий внесок у розвиток української літератури і драматургії
Ветеран МВС України
За заслуги перед ВМС України
Золота Зірка Герой Козацтва Україниd
Золоте перо України
Літературно-мистецька премія ВМС України імені адмірала Ярослава Окуневського
Всеукраїнська літературно-мистецька премія імені Степана Руданського
Літературна премія фундації Івана Багряного (2013)
Володи́мир Миколайович Проценко (літературний псевдонім Володимир Чорномор), (нар. 26 січня 1954, с. Запоріжжя, Чернігівська область) — український поет, прозаїк, публіцист, краєзнавець, громадський і політичний діяч.
Член Національної Спілки письменників України.
Заслужений діяч мистецтв України.
Народився 26 січня 1954 року в селі Запоріжжя Бобровицького району Чернігівської області.
Навчався у Маріупольській середній школі № 17, Середівській середній школі та Згурівській школі-інтернаті для сиріт.
Пращур по батьковій лінії, Омелян Проценко, за родинним переказом, був прилуцьким полковником в часи визвольної боротьби українського народу під проводом Богдана Хмельницького, а його син Дмитро — військовим товаришем Ніжинського полку. Прадід по материнській лінії Запорожець Сак Якович своїм прізвищем увічнив назву села, в якому народився Володимир.
Вищу освіту здобув в 1997 році на факультеті правознавства Харківського юридичного інституту (нині Юридична академія України імені Ярослава Мудрого), середню-спеціальну в 1972 році в Ірпінському сільськогосподарському технікумі бухгалтерського обліку та мистецьку освіту в Заочному народному універститеті мистецтв. Композитор Скороход Костянтин Павлович, що з 1971 року був художнім керівником студентського ансамблю і хору Ірпінського технікуму, відкрив перспективу зрілої творчості і знайомства з видатними представниками літератури і мистецтва. Його наставниками в початковій творчості стали поет-пісняр Олекса Новицький і композитор Олександр Білаш.
З 1974 по 2000 рік на службі в органах внутрішніх справ. Ветеран МВС.
За сумісництвом вчителював у Тарасівській загальноосвітній школі I—III ступенів Києво-Святошинського району. Обирався депутатом Києво-Святошинської районної ради та Тарасівської сільської ради.
Засновник Києво-Святошинської організації Спілки офіцерів України та Севастопольсько-Чорноморського Коша Міжнародної Асоціації «Козацтво». Проживав у Маріуполі, Середівці, Згурівці, Боярці, Тарасівці та Білій Церкві, а з березня 2014 року в с. Юрівка Фастівського району Київської області. З 2003 року голова Севастопольського міського об'єднання Всеукраїнського товариства «Просвіта» ім. Тараса Шевченка, член Головної Ради ВУТ «Просвіта» ім. Т.Шевченка, а з 2007 року обраний головою Севастопольської міської організації партії Конгрес Українських Націоналістів та кооптований до Головного Проводу КУН.
З 2009 року член Кримської організації Спілки письменників України. Друкується під літературним псевдонімом Володимир Чорномор. Головний редактор газети «Дзвін Севастополя».
Після анексії Криму та Севастополя ФСБ РФ зійснили обшуки в приміщенні «Просвіти», керівнику Володимиру Проценку влаштували допити, назвали «одним з активних ідеологів українського сепаратизму», після погроз арештом він тимчасово переїхав до Києва.[2]
Опублікував понад 40 творчих праць. Співпрацює з композиторами Вясиславом Дьоміним, Тетяною Великодворською, Дмитром Красюком, Юрієм Терещенко, з якими створив більше 30 ліричних пісень. Сам пише музику і виконує свої пісні.
Літературний критик Світлана Дорошенко видала книгу «Творчість Володимира Чорномора» (2013)[3].https://archive.today/20130704042900/http://www.chornomor.krrn.org/
Електронна бібліотека автора: http://chtyvo.org.ua/authors/Protsenko_Volodymyr/ [Архівовано 18 жовтня 2016 у Wayback Machine.]
Презентував на телебаченні і радіо збірки поезій та прози: «Ой, не тужи», «Подих вічності», «Енергія землі», «Козацька Рада», «Кохання — вічний двигун життя», «Сповідь чорноморського птаха», «Слова лелечі для малечі», повісті «Повстанчий Крим», «Відлуння козацької генези», збірники пісень «Севастополю», «Пісня над Морем», Перу Володимира належать ряд праць про Т. Шевченка, І. Франка, Л. Українку та севастопольських письменників Дмитра Вітюка і Валька Кравченка. Досліджує період національно-визвольних змагань 1941—1945 років в Криму. Лауреат літературних премій «Золоте перо України» Міністерства культури і туризму України та імені Ярослава Окуневського громадського комітету Військово-Морських Сил України.
Нагороджений 26-ма державними та відомчими орденами і медалями. Серед них:
{{cite web}}
|title=
Lokasi Pengunjung: 3.12.153.83