Доне́цька залізни́ця — регіональна філія у складі акціонерного товариства «Українська залізниця» із штаб-квартирою у Лимані, правонаступник реорганізованого 1 грудня 2015 року Державного підприємства «Донецька залізниця» Державної адміністрації залізничного транспорту України, що забезпечує функціонування системи централізованого управління залізничними перевезеннями у регіоні[3].
Обслуговує східну частину України, найважливіший для країни промисловий центр Донбас, а саме Донецьку і Луганську, частково Запорізьку, Харківську і Дніпропетровську області[3], об'єднуючи таким чином в єдиний транспортний конвеєр Донбас та Придніпров'я України з Поволжжям, західно-центральними районами Росії та Кавказом, має 7 стикових пунктів з іншими філіями. До її складу входить 105 станцій і 112 роздільних пунктів, 6 колійних постів та роз'їздів. Розгорнута довжина залізничних колій по Донецькій області складає 2396,8 км, експлуатаційна довжина — 1616,7 км, у тому числі експлуатаційна довжина електрифікованих колій — 684,1 км. На базі структурного підрозділу «Служба перевезень» створений Єдиний центр управління перевезеннями з п'ятьма диспетчерськими дільницями: Сватівською, Краснолиманською, Лозовською, Маріупольською та Красноармійською[1].
На півдні Донецька залізниця має вихід до Азовського моря через Маріупольський морський торговельний порт, а також вихід до найбільшого промислового центру України — Маріуполя.
Донецька залізниця — основний вид транспорту, що обслуговує пасажирів і велику кількість різних промислових об'єктів: вугільні шахти, металургійні, коксохімічні й трубні заводи, машинобудівні та верстатобудівні заводи, підприємства хімічної, легкої, харчової та інших галузей промисловості[4].
Довжина Донецької залізниці становить 13 % загальної довжини залізничної мережі України. У той же час на її частину припадає 47 % навантаження і 36 % розвантаження від усіх залізниць України. Магістраль має 45,5 % електрифікованих ліній, 48,2 % експлуатаційної довжини колій обладнано автоблокуванням, 91,3 % станцій обладнані пристроями електричної централізації, на всьому полігоні залізниці діє похідний радіозв'язок.[5] Залізниця простягається на площі 57 000 км²[4].
Код приписки залізниці в системі АСУЗТ — 48.
Середньодобове навантаження територіально по Донецькій області – 1537 вагонів - 95,8 тис. тон[1];
Середньодобове вивантаження територіально по Донецькій області – 1824 вагони[1].
Пасажирообіг складає близько 600,0 млн пас-км. на рік[1];
Перевозиться пасажирів до 10,0 млн чол. на рік[1];
Вантажообіг складає до 15000,0 млн т км на рік[1].
Експлуатаційна довжина залізниці до початку збройного конфлікту на сході України (до окупації Донбасу) складала 2927,6 км, кількість станцій кладала 229.
Донецька залізниця межує з 4 залізницями:
До складу державного підприємства «Донецька залізниця» станом на кінець 2012 року входили: 4 дирекції залізничних перевезень, 10 галузевих служб, до складу яких входять 229 залізничних станцій, 10 локомотивних, 4 моторвагонних та 17 вагонних депо, 22 дистанції колії, 13 дистанцій сигналізації і зв'язку, 9 дистанцій електропостачання, 9 будівельно-монтажних експлуатаційних управлінь,7 колійних машинних станцій, центр механізації колійних робіт.[5]
Всього до складу Державного підприємства «Донецька залізниця» станом на кінець 2012 року входило 158 відокремлених структурних підрозділів (ВСП).
Адміністрація державного підприємства «Донецька залізниця» станом на кінець 2012 року розташовувалася в Донецьку по вулиці Артема, 68[6].
На базі управління ДП «Донецька залізниця» до 2015 року за тією ж адресою знаходились такі служби, відокремлені структурні підрозділи:
До складу магістралі входять три дирекції залізничних перевезень, що є відокремленими структурними підрозділами:
Донецька та Луганська дирекції розташовані на тимчасово окупованій території України.
До 2014 року існували Ясинуватська (ДН-1) та Дебальцевська (ДН-5) дирекції. До 2000-х років також існували Іловайська (ДН-6) та Попаснянська (ДН-3) дирекції, до 1986 року існувало Ждановське відділення.
Вокзали та станції, що є відокремленими структурними підрозділами у складі залізниці:
У складі залізниці 10 локомотивних депо, що є її відокремленими структурними підрозділами:
17 вагонних депо, що є відокремленими структурними підрозділами:
Моторвагонні депо Донецької залізниці:
13 структурних підрозділів сигнализації і зв'язку:
9 структурних підрозділів електропостачання:
9 будівельно-монтажних експлуатаційних управлінь:
Здоров'ям працівників залізниці піклуються 17 лікувально-профілактичних закладів:
Також залізниця має:
Для проведення культурних, спортивно-масових заходів задіяні 5 будинків науки и техніки и 1 дитячий будинок культури, 9 спортивних споруд.
Першою залізницею на Донбасі стала Грушевсько-Донська залізниця протяжністю 70 км, яка була побудована в 1863 році. Вона з'єднала розробки Грушевських рудників зі станцією Аксай на Дону і дала вихід грушевським антрацитам на Дон і далі — в Азовське море.
23 грудня 1869 (за новим стилем 5 січня 1870) року — цього дня була введена в експлуатацію Курсько — Харково — Азовська магістраль (332 версти). Вона зіграла важливу роль в розвитку економіки Донбасу — почалося будівництво доменних і сталеплавильних печей, заводів. Ця магістраль давала вихід до Азовського моря через Таганрогський порт.
У 1992 ділянку Донецької залізниці Успенська — (Марцево), що знаходиться на території Росії, передано до Північно-Кавказької залізниці.
29 грудня 2014 року внаслідок війни на сході України, через неможливість виконання операцій і розташування головного офісу на окупованій територіі Кабінет Міністрів України видав розпорядження № 1284-р «Деякі питання функціонування ДП „Донецька залізниця“»[8], згідно з яким майно Донецької залізниці, яке знаходиться на підконтрольній Україні території, передавалося Південній і Придніпровській залізницям.
Станом на лютий 2016 року цей наказ так і не було виконано, і фактично управління залізничною інфраструктурою Донецької залізниці, що знаходиться на неокупованій території, виконується на базі Лиманської дирекції залізничних перевезень.
Через воєнні дії Донецька залізниця втратила 226 тепловозів, 68 електровозів, 68 дизель-секцій і 94 електросекцій вагонів приміського сполучення, а також 29,27 тисячі вантажних вагонів та 520 пасажирських вагонів, яка залишилася на окупованій території[9].
29 травня 2016 року на слобідській Луганщині після дворічної перерви (через військову агресію Росії на сході України) було відновлено транспортне сполучення — лінією Валуйки — Кіндрашівська почав курсувати приміський потяг Кіндрашівська-Нова — Лантратівка[10][11].
На окупованій території здійснюється лише приміське сполучення.
Дебальцеве — Лиха:
Дебальцеве — Луганськ:
Lokasi Pengunjung: 3.147.80.157